En alldeles särskild dag
Svensk text: Gun Muresu
Führerns resa i Italien
Efter storartade hyllningar i Berlin och under resan genom Tyskland-
- anlände Führerns tåg till Italien.
Hälsad av de fascistiska organisationerna-
- börjar Hitler sin triumffärd mot Rom.
Från Brenner till Rom hälsar Italien Führern-
- med disciplinerad artighet av de politiska grupperna-
- och med frimodig livlighet av folket.
Staden har smyckats för Führern med ståt och majestätisk enkelhet.
Romerska spöknippen bredvid hakkorset-
- och de båda nationernas färger sammanflätas i vinden.
Vid Ostiense-stationen: Il Duce och utrikesminister Ciano-
- möter Hans Majestät Konungen.
Annonserat av kanonskott anländer Führerns tåg-
- och hälsas av giv akt-rop och den tyska nationalsången.
Det är ett högtidligt ögonblick, då det nya Tysklands Führer-
- möter Konungen och Il Duce, imperiets grundare.
Efter hälsningsceremonin vid ankomsten-
- äger första mötet mellan Il Duce och Führern rum i kungapalatset-
- dit imperiets grundare begett sig med ministrarna Ciano och Alfieri.
Strax efteråt kom de båda ledarna ut och tog plats i en öppen bil.
I följebilen fanns ministrarna von Ribbentrop, Hess och Goebbels-
- som sammanträffat med sina italienska kollegor.
Soldatdivisioner var uppställda vid Circo Massimo-
- och längs Viale Africa ända till Porta San Paolo.
Det är historisk mark med lämningar från kejsartidens Rom.
Hyllningen till den okände soldaten inramas av en högtidlig ceremoni.
En enorm fyrkant av legionärer fyller mitten av torget.
Führern hjälper fyra tyska soldater att nedlägga kransen med hakkorset.
De två ledarna hälsar den okände hjälten.
Efter hälsningsropet med höjda knytnävar-
- stämmer legionärerna upp en högtidlig sång, -
- långsam och fylld av viril mildhet.
Det är legionärernas bön före strid.
Man förstår hur stridsviljan hos Mussolinis legionärer-
- efter hårda drabbningar upphöjts till heroism och offervilja.
Führerns första dag i den eviga staden slutar inför en enorm folkmassa.
Men det stora mötet blir i morgon på Via dei Fori Imperiali-
- där den italienska krigsmakten ska paradera inför Hitler.
Ingen romare uteblir från detta historiska evenemang-
- som förseglar samarbetspakten mellan två raser i samförstånd.
Umberto!
Upp med dej!
Fabio! Arnaldo!
Upp med er!
Romana, du får gå först på dass, det tar tid för dej.
Maria Luisa, vakna!
Emanuele...
Stig upp, det är sent.
Måste du väsnas klockan fem på morgonen?
Hon är faktisk sex snart.
Sex! Kunde du inte väckt mejtidigare?
Jag har försökt tre gånger.
- Så lite? - Det är starkt.
Maria Lui, upp med dej! Du skulle nog låta Hitler vänta!
Klockan är sex. Jag hinner inte gymnastisera!
Du kunde lagt dej tidigare igår.
Får man inte spela kort med sina vänner längre?
Jo, medvännerna!
Kom nu, mammas älskling!
Jag är sömnig.
Det är hemskt att köra upp honom så tidigt.
Skyll inte på mej om ni kommer för sent!
Kom nu, det är sent.
Öronen...
Är det ledigt på dass?
Maria Lui, tvätta dej i köket.
Fabio, skynda dej! Pappa vill dit!
- Knuffas inte. - Jagvar först!
Stövlarna!
Ge Littorio fiskleveroljan.
I morgon tar jag dom till skomakaren, klackarna är slitna.
Kunde du inte tänkt på det igår? Sexton, sjutton, arton...
Ska du gå på mötet eller på en bal?
Jugoslavien tror att Dalmatien hör dit Men vi säger att dom snackar skit!
Alltid fula i munnen!
Vi ska sjunga den. Det är en patriotisk sång!
Det är i alla fall fula ord.
- Vad är det här? - Inte vet jag.
Inte är det nåt helgon! Skäms du inte?
- Om pappa får veta får du stryk! - Jag fick den ju av honom!
Han struntar i om hans son förstör sin hälsa.
Vet du att du kan bli blind? Fråga kyrkoherden.
Han är ju halvblind själv!
Han har starr, din dumbom!
Gå och tvätta ansiktet igen!
- Ska du inte klä på dej? - Jag går inte på mötet.
Då får du göra om alltsammans i oktober. Varför skulle du inte gå?
Alla retas för att jag är tjock.
Än sen? Den som är rund är god och glad. Klä på dej nu!
- Det är ett hål här. - Det kan inte hjälpas.
Maria Lui, passa mjölken, den kokar!
- Får vi mat efter defileringen? - Ni får väl er ranson.
Mamma, hjälp mej att linda!
Res på dej!
Dra, då!
Littorio vill inte bli påklädd.
- Armen kom innanför. - Varför såg du inte upp?
- Om du vill fräsa så genera dej inte! - Det ser för äckligt ut.
- I lördags snodde dom min pompon. - Säg inte pompon, det är utrikiska.
Säg tofs eller något annat. Tala italienska!
Håll dej till italienska tidningar, du!
Er mor har vaknat på fel sida.
Dom snodde den, vad ska jag göra?
Jag har bara två händer!
Sätt fart nu, slöfockar!
- Vi ska samlas vid Circo Massimo. - Och vi vid Axum-obelisken.
Har du inte kommit längre? Du ska väl bädda din säng innan du går!
Förlåt så mycket!
- Den är ju vit! - Vi målar den svart.
- Är frukosten klar? - Den är klar!
- Jag först! - Du är jämt i vägen!
Vänta-fezen!
Vill du kissa så säg åt plutonchefen. Gör inte i kalsongerna.
- Jag sa åt honom. - Kom nu, gosse!
Pressa den blå kostymen, jag ska fira med vännerna i morgon.
Rinaldis befordran. Du känner väl honom?
- Nej, det gör jag inte. - Jo då, han på arkivet.
Hej då, Antonietta.
Pappas fina vargunge!
I kväll måste ni berätta allt ni har sett!
Goddag, signora. Ska ni inte följa med?
Nej visst, ja-ni har ingen piga.
Det finns bara en mamma-
- men här skulle det behövas tre.
En som städar rummen, en som tar köket-
- och den tredje, som är jag-
- kryper i säng och somnar om.
Vi börjar väl här.
Marmelad!
Atoneta...
Sängarna först!
"I pygméernas rike"
"Som blodiglar på italienarna!"
"Tänk att så små djur kan vara så grymma!"
"Vi måste söka tillflykt till..."
Atoneta!
Jag heter Antonietta, inte Atoneta!
Säg riktigt eller också tig!
Du får behålla bläckfiskskalet som du fick förra fredan.
Jag har inte tid med dej nu.
Du ska få en bit hampa så klarar du dej.
Vart tar du vägen? Rosmunda, kom tillbaka!
Kom tillbaka, sa jag! Du är inte rolig.
Stanna där, rör dej inte.
Signore!
Ursäkta... Rosmunda smet iväg...
Rosmunda smet iväg... det är en liten papegoja.
Jag kanske kan ta henne från ert fönster-om ni tillåter...
Varsågod.
Där är hon!
Kom nu, sötnos. Jag har mat åt dej!
Låt det vara!
Hon har inte ätit sen igår. Hon är säkert hungrig.
Kom nu, Rosmunda!
Försök lägga maten här, hon kanske tar den då.
Kom hit... kom, kom...
Jag är ledsen attjag besvärar, men hon hör till familjen.
Om hon försvunnit hade det blivit sorg i kväll.
Vilken tur att ni inte gick på defileringen.
Jag hade gärna gått-
- men med make och barn att göra i ordning och klä...
Vet ni hur många barn jag har?
Nej... det var inget besvär.
Jag skulle just säga att jag har sex barn.
Om den sjunde kommer får vi barnrikepremium. Men...
Det struntar väl ni i.
Varför skrattar ni?
Inget särskilt... för livet består av en massa ögonblick-
- och ibland skrattar man, plötsligt, som när man nyser.
Händer det aldrig er?
- Ni skrattar åt mej. - Nej, nej.
Och även om det var så vill jag tacka er. För att ni kom just nu.
Jag begriper mej inte på er.
Bry er inte om det. Jag är lite ur gängor idag.
Jag går nu. Tack!
Vänta! Låt mej bjuda på något. Men jag har inget, jag bor inte här.
- Nej, jag måste gå. - Sätt er, jag gör i ordning kaffe!
Jag sa just att jag måste gå.
Som ni vill.
- Det är lite ostädat, ursäkta. - Har ni läst alltsamman?
Nästan. Jag sa att jag har gott om tid. Eller jag kanske inte sa det.
"Dom fyra musketörerna". Radiotävlingen, vi följer också den.
Dom här är tre. Det är originalet.
- Vill ni läsa den? - Det skulle ta sån tid.
Nej, ta den! Det är en som jag...
En annan gång, kanske. Tack!
Jag har bott här i två månader utan att träffa er.
- Vem vet när det händer igen. - När Rosmunda smiter igen.
Hallå. Är det du -äntligen!
Ja, nästan allt. Det är inte så mycket, bara böckerna.
Många är dina.
Jag hörde det igår. Dom gör så när det är såna här ceremonier.
Av förutseende. Om ett par dar släpper dom honom.
Ja, förlåt mig. Jag ringer dej senare.
Vill ni veta vad det är? Titta här... kom hit.
Ett, två, tre. Ett, två, tre...
Baklänges också: Tre, två, ett...
Ser ni hur enkelt det är? Räck mig handen.
Det är lätt, det finns ju siffror.
Vänster ett, två, tre...
Men... vad är det? Vad är det vi gör?
Rumba!
Nej, inte... min stora flicka, hon kan dansa.
Men vid min ålder...
En maska på strumpan, jag tog nya i morse.
Kom så försöker vi, det är lätt. Börja med vänster.
- Går ni ofta och dansar? - Aldrig!
- Varför lär ni er rumba, då? - På skoj...
Den går sämre att dansa till.
Nu går jag. Jag har något på spisen.
- Tack. Det var trevligt att träffas. - Jag heter Gabriele.
Ja, vi har ju inte ens presenterat oss. Antonietta Tiberi.
Ett vackert namn.
Italienska radion, EIAR...
Alla EIAR:s stationer tlllsammans med tyska radion-
- och den nya stationen i Addis Abeba rapporterar idag-
- från defileringen till Führerns ära.
Jag fick tag på henne.
Vi sänder från Via dei Trionfi.
Palatinens och Celios sluttningar-
- mellan vilka en av de vackraste gatorna i Mussolinis Rom öppnar sig-
- är fyllda. Hundratusentals italienare och utlänningar-
- har kommit från alla delar av Italien och Europa.
De har samlats i staden, som välkomnar dem i en odödlig stund.
En festlig iver präglar väntans timmar och en välordnad brådska.
Ett mäktigt bevis på effektiviteten i det civila livet.
I kasernerna är väntan gladare än någon annanstans.
Soldaterna kallas idag till en invigning-
- liksom igår till en bländande seger.
Välputsade inväntar de starten på den gigantiska defileringen.
Utgångarna, där folkmassan ska skingras är förutbestämda.
Gatorna har det klassiska utseendet vld oförglömllga tillfällen.
När en ivrig folkmassa strömmar igenom dem-
- liknar de floder, fyllda av intensivt, mänskligt liv.
Italiens soldater och trogna soldater från andra sidan havet-
- förbereder slg ivrigt-
- för det ärorika ögonblicket, stolta över sin krigiska skönhet.
Detta folk, fyllt av entusiasm-
- är berett att följa order från en ledare vars geni är odiskutabelt.
Detta folk, fyllt av en stark fredsvilja kan visa världen-
- en medveten orubblighet.
Han ringde upp henne med detsamma.
Men vad rör det mej?
Du har förstört hela morgonen för mej!
Och ändå borde jag vara van, ända sen jag var pojke.
Isolerad eller ensam- vilket ju är samma sak.
Jo, du betyder mycket. Men det är så absurt.
Enligt dom borde vi känna oss skyldiga.
Idag var jag nära... hur ska jag säga...
Jag höll på att göra en dumhet.
Jag räddades av att en granne kom.
Nej, du kan vara lugn. "Livet är trots allt värt attleva."
Det kommer alltid en papegoja som påminner dej om det.
Men det här är en speciell dag för mej.
Som i en dröm, när... när du vill skrika men inte kan.
Jag har sån lust att prata och prata... du märker väl det?
Eller gå ned på gatan och berätta om mej själv för första främling.
Skrämma honom, slå honom, göra honom illa.
Vad som helst hellre än att vara ensam i det här huset som jag hatar.
Säger du ingenting? Hallå... Marco!
Men tala, då! Säg något!
Vad du vill, tala om vädret, om sport, om en bok du läser!
Förlåt mej. Ja, jag vet vad du känner.
Nej, du vet att vi inte kan träffas. Och det kanske vore värre.
När man är modlös, måste man finna kraft att reagera, annars...
Du är lurad, förstår du?
Varför skrattar vi inte åt det? Gråta kan man göra ensam-
- men för att skratta måste man vara två. Minns du en gång i Ostia?
Men skratta, då! Marco, skratta, jag ber dej!
Vilken trist vän jag har valt.
Vet du vad som blir tyngst för mig? Saknaden efter dej?
Sköt om dej, låt mej veta hur du mår.
Ja, så snart det händer, ringer jag igen.
Tänk på mej när du kan.
Tanken går till Goethes resa tlll Italien.
Om mötet mellan tysk romanticism och romersk klassicism-
- berikade den tyska musan för 100 år sen, -
- vad ska då Inte Hitlers regim betyda för det nya Tyskland?
Från alla gator och alla torg har leden applåderat.
Roms utkanter är helt avfolkade.
I fönstren finns endast...
Äh, är det ni!
Ni verkar inte glad att se mig.
När det ringer på dörren blir jag alltid lite rädd.
Frågar man vem det är, så svarar dom "en vän".
- Även om man aldrig sett honom. - Eller bara sett honom en gång.
Ni glömde den här.
Nej, jag glömde inte. Jag ville inte utnyttja...
Och varför, förresten? Nej tack!
Ta den, ni gör mig en tjänst.
Det finns bilder också.
Ni är så vänlig att jag blir förlägen.
Flygplanen!
- När flygplanen passerar blir jag... - Dom tjusiga flygarna!
Det tar förstås tid, jag hinner inte läsa mycket.
Med allt jag har att göra här.
Tack än en gång.
Adjö.
Säg... vill ni inte bjuda på kaffe?
Kaffe? Jovisst, förlåt mej.
Stig på. Men titta inte på röran.
Hur är det man säger? "Ordning är den medelmåttiges dygd."
Då är jag ett geni!
Nej, förlåt-jag trodde det var färdigt.
Det är snart gjort. Men gå dit in, köket är ingen plats för män.
Jag är van, jag är ungkarl.
Åh, ungkarl!
Då betalar ni skatt som ogift.
Ja, som om ensamheten vore en rikedom.
Nej, låt mej! Det har alltid roat mej.
Min morfar lät oss göra det som belöning.
Varje barnbarn tre varv... tills allt kaffet var malet.
En gång körde han iväg mig för att jag hade gjort fyra!
Ursäkta mej, jag ska göra i ordning bryggaren.
Nu kommer det stora ögonblicket, underflaggor och hakkors-
- under häftlgt jubel, anländer kung Vittorio Emanuele III-
- föregången av de två ledarna, stående sida vid sida i bilen.
Äntligen kan folkhavet se Il Duce på nära håll i bilen-
- och hylla honom med glödande entusiasm.
Medan de båda nationalhymnorna sjunges av fascister och nazister-
- bestiger de båda ledarna och Hans Majestät podiet-
- från vilket de ska följa denna politiskt och mänskligt viktiga ritual.
Härskaren samt Führern och Il Duce tar plats på kungaläktaren-
- där drottningen redan befinner sig, för att beskåda defileringen-
- och det är betecknande att de paraderande trupperna-
- uppträder i denna omgivning.
Det är som en bekräftelse på Italiens öde under seklernas lopp.
Vad sysslar ni med? Är ni tjänsteman?
Jag är hallåman vid radion.
Vid radion!
Men nu avvaktar jag att vissa frågor blir klargjorda.
Den där locken i pannan är klädsam.
Den faller alltid ner.
Min man arbetar vid Ministeriet för Östafrika.
Han är, vad ska jag säga...
Chef för vaktmästarna.
Men ni har också ett intressant arbete.
Ja, ganska.
Vi har ingen radio än, för vi måste...
- Vem kan det vara? - "En vän"-säger dom inte så?
- Vem är det? - Det är jag.
Jag ska hämta nycklarna till terrassen. Ni lämnade inte igen dom igår.
Jag ska hämta tvätt.
Vad är det?
Jag tänkte inte på er. När man är ensam hemma och det ringer...
Det var det jag skulle säga.
Som man säger i Rom: Bättre ensam än i dåligt sällskap!
Han där inne-inte vet jag, men den ska man nog akta sej för.
Jaså, herrn mitt emot. Jo, Rosmunda smet iväg...
Och han var snäll...
Jag vill inget veta, jag vet inte vem han är.
Jag vet bara att han är konstig, lite tokig. En otrevlig typ!
Jag säger rent ut: Han gillar inte mej och jag gillar inte honom!
Ni får ursäkta, men...
Jag är ledsen. Det var portvakten. Hon visste att ni var här.
Hon kanske såg er gå upp, jag sa inget.
Det var ju inget ont i det, men...
Hon har en sån elak tunga... det kanske är bäst...
- Vill ni att jag går? - Nej, inte för jag vill...
Ni är så snäll, jag är ledsen, men...
Det är nog bäst.
Vi rättar oss alltid efter vad andra tycker, även när det är fel.
Än ni, då? Ni slutade mala kaffe för attni inte skulle höras!
Nej, vänta! Jag vill också ha kaffe, kom!
Jag vill inte ni ska få obehag. Ni sa ju det var bäst...
Jag sa... Jag är inte van.
Ni är en främling och ingen är hemma.
Det kanske inte passar sej, vad vet jag?
Jag tråkar ut er med mitt prat.
Det kanske är bättre att ni går på baren.
- Den åker jämt ner. - Motvikten är för lätt.
Är ni elektriker också, fastän ni är... hallåman?
Så ni talar och hela Italien lyssnar?
Men om ni blir full i skratt?
Illa! Skrattar man i radion blir detböter.
- Har ni fått böter? - Om!
Rosmunda, här är vår Rosmunda!
De stora demonstrationerna vi ser gästen-
- den magnifika verkligheten hos det fascistiska Italien.
Idag ser han hur nya generationer utbildas under liktorstecknet.
Mot de praktfulla krigsfanorna svarar flaggorna på varje hus.
- Är det här en kollega? - Ja, Guido Notari.
Men han är duktig, han blir aldrig full i skratt.
Väckarklockan! Den ringer varje timme så jag håller reda på tiden.
Nu vet jag att hon är tolv om en timme.
- Är det inte bättre att se på klockan? - Men om jag glömmer att titta?
Har ni blivit galen?
Nej, här är allt i ordning. Men vart tar ni vägen?
- Sparkcykel var detbäste jag visste. - Han måste ha en skruva lös!
Nu är nog kaffet färdigt. Sätt er här.
- Men jag vill inte besvära. - Ni besvärar inte, men sitt stilla!
... vars gemensamma nämnare är den dynamiska anden.
Divisionen från Sassari bär sina båda fanor-
- som dekorerats med guldmedaljer för tapperhet.
En annan formering är en bataljon gränsvakter i svarta skjortor.
En bataljon kulsprutesoldater, vilkas vapen röner uppskattning.
Divisionen från de två Infanteri- regementena har anor från 1884.
Tillsammans har de utkämpat strid efter strid...
Här ser vi representanterna för en krigshär på 8 miljoner soldater:
30.000 män, 400 stridsvagnar, 400 kanoner...
Det är konstigt att se sej själv från huset mitt emot.
- Vad sa ni? - Ingenting...
Kamelburna trupper från andra sidan havet defilerar-
- och framför våra koloniers hyllning till den stora tyska nationen.
Känner ni Rabagliati?
Jag tänker mej honom som en stilig man, lång och alltid glad.
Liksom jag!
Ni verkar inte vidare glad.
Det skiftar från dag till dag.
Jag tycker om hans sång, han har sån känsla.
Pansarvagnstrupperna defilerar i sina glänsande krigsvagnar.
"Om du säger att du älskar Mussolini"-
- "blir jag inte svartsjuk fastän jag är din make."
Visa från Abuzzerna.
Tycker ni om mitt album?
Är det ert? Jag trodde det tillhörde nåt av barnen.
Nej, det är mitt. Tycker ni om det?
En vacker häst. Titta!
Det är Ned. Han har tre: Ned, April och Froffrò. Hur mycket socker?
Tre... nej, två.
Det sägs att varje morgon spränger han en häst och varje kväll en kvinna.
Stackars hästar- och stackars kvinnor!
Det pratas så mycket om honom.
Vad gott! Det var bra att ni inte drack hemma hos mej.
Vet ni att jag mötte honom en gång för fyra år sen.
- Öga mot öga! - Verkligen? Var då?
I Villa Borghese. Han passerade till häst.
Jag stannade. Han galopperade förbi och såg på mej.
Jag blev alldeles het.
Jag stod där med matkassen.
Jag blev matt i benen...
Allting snurrade runt och jag svimmade och föll omkull.
Med en blick? När han galopperade förbi?
Några som kom förbi hjälpte mej och jag kunde gå därifrån.
Samma dag upptäckte jag att jag väntade Littorio.
"Oförenligt med den feminina fysiologin och psykologin"-
- "är geniet endast maskulint." Håller ni med om det?
Det är klart jag gör. Hurså?
Det är alltid männen som fyller historieböckerna.
Ja, t o m för mycket, kanske.
Det finns inte plats för någon annan. Allra minst för kvinnor!
Nog är ni... ganska krånglig.
Min mor, t ex, var ingen karl, men hon var ett geni.
Hon skrev, målade, arbetade som bokhållare. Hon höll ihop hemmet.
Hon fattade alla beslut. Det enda beslut min far fattade-
- det var när han gav sej iväg hemifrån.
Det var en storartad kvinna, men hon kunde inte hålla kvar sin man.
Men hon kanske inte ville ha honom kvar.
Min mamma var inte alls sån.
När pappa kom hem på kvällen, vi bodde i Neapel då...
Det måste vara hon igen!
Säg åt henne att om någon söker mej så är jag här.
- Ta det lugnt! - Ser jag nervös ut?
Här är nyckeln till terrassen.
Jag såg att ni också har tvätt som är torr.
Javisst, jag ska gå upp nu.
Är han kvar ännu?
Ja... han lagar lampan i köket.
Den där? Jag skulle inte låta honom laga sophinken!
Men varför tycker ni så illa om honom?
Om man umgås med vissa människor kan man råka illa ut.
Jag ville inte säga detförut, men han är en skum person.
En antifascist! Kort och gott: Han är ett riktigt kräk!
Inte? Varför tror ni han fick sluta vid radion?
Vet ni vad dom sa? "Ska du spotta på maten?"
"Då tar vi tillbaka tallriken!"
Men en sån fin person kan inte vara antifascist!
Det "fina" räknas inte. Jag vet en tjuv som stal här i huset.
Nu är han plutonchef i milisen!
Man kan vara en skurk men ändå vara trogen motpartiet.
Det är det som räknas, eller hur?
Nu defilerar grenadjärerna från Sardinien och Savojen.
Överbefälhavaren för milisen, Benito Mussolini-
- framhåller deras förtjänster för Tredje Rikets ledare.
Führern ser rörd ut inför detta historiska skådespel.
Jag måste nog...
- Var är han? - Här!
Vad gör ni?
Lagar lampan. Om portvakten får se att den inte är lagad...
Ni lyssnade!
Bara i början. Sen sänkte ni rösten.
Låt lampan vara. Jag måste gå upp på terrassen.
Jag är nästan klar. Vad sa portvakten om mej?
Om er? Ingenting...
Vad skulle hon säga?
Jag brukar vara hennes favoritsamtalsämne.
Efter mannen, förstås, som ville bära den svarta skjortan när han dog.
Det var en bra karl, en sann fascist.
Han var ingen defaitist, ingen... omstörtare.
Som jag, eller hur? Där ser ni att hon sa det!
När folk pratar, finns det alltid någon sanning i det.
Jag tror inte att han på 6 trappor är antifascist.
Det är fascismen som är emot honom.
Javisst! Det är dom andra som är emot er, förstås!
Lite sand till.
Varför skickade dom iväg er från radion?
Av elakhet?
Min röst kanske inte var reglementsenlig:
Högtidlig och vibrerande av romersk stolthet.
Jag saknade romersk stolthet, kanske för att jag är född i Viterbo.
Ja, ja, prata det kan ni! Ni får ursäkta, men-
- jag tycker dom gjorde rätt!
- Åh, en stöt! - Himmel, fick ni en stöt?
- Jag skojade. - Dra åt skogen!
Ursäkta, ibland måste man...
Jag höll på att få slag, och så hon som hör allt! Vad ska hon tro?
Vill ni skaffa mej dåligt rykte? Gå ned nu, jag ska gå ut.
- Jag ville få er att skratta. - Och det lyckades ni med!
Lampan är lagad. Har jag varit duktig?
Javisst, skicka räkningen till mej.
Titta, så många knappar! Har ni gjort den?
Javisst. Hurså, angår det er?
- Det var duktigt. - Dörren...
Nu när dom uppfunnit blixtlåset måste ju knapparna användas till något.
Ni ska inte tro att ni är rolig. Adjö!
- Vad gör ni? Går ni upp? - Då slipper jag gå förbi portvakten.
Gör som ni vill.
Ni skulle ha sagt vad ni tänkte.
- Om vad då? - Om...
Om mina album.
Hade det ändrat något?
Jag hade inte släpptin er, så det så!
Vad är ni rädd för? Ni har ju så bestämda åsikter.
Ja, det har jag! Nej, den där är inte min.
Men jag vill inte diskutera med er, ni kritiserar allt.
Ni driver med allt. Ni skojar om allvarliga saker.
Jag skrattar inte alltid. Jag har ingen orsak att skratta.
Men varför skrattar inte ni?
Ni har det ju bra.
Ni har ett hem, en man, sex barn. Varför skrattar inte ni?
Det är förbjudet att tilltala folk med "lei".
Man ska använda "voi". Men ni säger"lei" med flit!
Varför gör ni det? Ni säger"lei" hela tiden!
Har ni gått? Det var lika bra.
Men han kunde ha sagt adjö!
Jag ska inte säga "lei" mer. Jag tänker dua dej i fortsättningen.
Han är inte klok!
- Äntligen skrattar du! - Jag skrattar inte.
Inte? Så synd, för du är mycket vackrare när du skrattar.
- Förr i världen, kanske. - Fred!
Den blå vårhimlen-
- genomkorsas av de stora örnarna med stålhjärtan-
- förda av våra piloter på väg mot stjärnorna.
Ett enkelt skämt som slutade tragiskt. Du har rivit mej.
Rätt åt er!
Vad är det?
Jag har tröttnat på era så kallade skämt.
Jag vet inte vad ni tror, men ni har fel, det är säkert!
Inte den där minen, ni vet mycket väl vad jag menar.
Antonietta, jag försäkrar att jag inte...
Inte! Ni tog förstås om mej av en händelse!
Alla karlar är likadana.
Men jag väntade mej det, ända sen i morse.
Du väntade dej det-av mej!
Först "De tre musketörerna", sen kaffe.
I era kretsar är det förstås annorlunda.
- Låt bli, jag gör det själv. - Jag hjälpte alltid till hemma.
Skådespelerskor, sångare...
Det är därför ni skaffat telefon!
Vilket intryck ska inte denna gudomliga stad-
- fylld av historla, göra på rikskanslern i
Gå er väg!
Snälla ni, gå!
Jag sa "snälla".
Ni måste gå.
När ni omfamnade mej...
Jag var mest arg på mej själv.
Jag har tänkt på er ända sen i morse.
Du måste gå, förstår du?
Jag har aldrig... du måste tro mej!
Det är första gången...
Säg det, Gabriele, snälla du... det är viktigt...
Det finns en mening i ditt album.
"Mannen ska vara make, far och soldat."
Jag är varken make, far eller soldat.
Vad betyder det?
Jag fick inte sluta vid radion för rösten.
Defaitist, onyttig och med depraverade tendenser-så sa dom.
Jag förstår inte.
Du förstår mycket väl.
Så är det.
Vad väntade du dej?
Kyssar, kladdande, händer under kjolarna?
Var det det du väntade på? Är det så man ska göra?
Svara! Alla karlar är ju likadana!
Rör mej inte! Släpp mej!
Ni vill ju känna den! Den viktigaste muskeln...
Rör mej inte!
Jag beklagar, men du tog fel!
Jag är inte den virila karl du väntade dej. Jag är bög!
Bög-det kallar dom mej.
I biljardhallen när dom upptäckte en av oss-
- drog dom ned byxorna på honom och stack in kön i stjärten.
Fattar du det?
Himmel, han är galen!
Vad vet du? Du är en liten dumsnut-
- en fru som är kåt, men ack så väluppfostrad!
Som säger: "Det var ett ögonblick av svaghet, vad ska ni tro?"
Beredd att lägga sej på terrassen, men färdig att döma andra.
Men vad vet du?
Jag struntar i portvakten! Jag ska ropa på henne...
Portvakten!
Då får alla äntligen höra att hyresgästen på 6 trappor är homofil.
Att han är fikus, pervers!
Han är bög...
Att beskriva denna parad för italienarna och världen-
- fyller en med stolthet.
Indelade i mäktiga bataljoner passerar den fascistiska krigshären-
- genom det upplysta Rom förbi den framstående gästen.
Allt det modernaste av fordon och vapen-
- som gör en krigshär stark och fruktad-
- rullar dånande och glänsande förbi ledaren för våra vänner-
- som uppenbarligen är angenämt överraskad.
Medan trupperna marscherar bort-
- ropar folkmassan på Il Duce för att på nytt få hylla honom.
Efter Gud kommer han. "Gud ger oss bröd, han försvarar det"-
- sammanfattar folkets känslor.
Folket väntar otåligt på Mussolinis och Hitlers tal-
- som kommer att höras genom högtalarna.
Det fjortonde fascistuppbådet omfattar 1.353.716 Inskrivna.
Leden har utökats med 35.518 män och 25.839 kvinnor.
Jag är ledsen.
Du kan väl stiga på.
Jag har en omelett på spisen.
Folkmassan kallar på de båda ledarna för att ånyo hylla dom.
Stunden närmar sig, under fanfarer och ljudet av tamburiner.
En mäktig tystnad och Benito Mussolini, lmperiets grundare-
- framför det fascistiska Italiens hälsning till Tredje Rikets ledare.
En gång förlovade jag mej.
Med en från radion, för syns skull.
Vi gick ut och åt, på bio, överallt där folk såg oss.
Jag låtsades vara galen i henne och hon i mej.
Hon var en god vän och ville hjälpa mej.
Men jag kanske spelade dåligt...
En dag kallades jag till direktionen.
Dom sa att jag inte längre tillhörde EIAR-familjen.
Du har inget medlemskort i partiet, sa dom.
Det har jag visst... Nej, du hade det. Vi har återkallat det-
- för såna som du kan inte vara med i vårt parti. Det är för män.
Jag försökte med ett läkarintyg på att jag inte var homosexuell-
- att jag var normal, så att säga.
- Trodde dom på det? - Inte!
Det var ett misstag. Om man inte är sån, behöver man inga intyg.
Det är det värsta-att du försöker verka annorlunda än du är.
Dom tvingar dej att skämmas över dej själv, att gömma dej.
Men du sa det åt mej.
Ja, då vågade jag. För du är inte som dom andra.
Det är inte sant. Jag gav dej en örfil.
Men du är här nu, hos mej.
Hur klarar du dej?
Jag sysslar med reklam för ett stort företag.
Jag skriver adresser på kuvert.
Det är ett arbete jag fått av en godvän.
Han reste för över ett år sen, förvisad till Sardinien.
Var han en... omstörtare?
Omstörtare, liksom jag. Jag tog farväl av honom-
- när han sattes på båten i Civita- vecchia. Sen har jag inte sett honom.
Du har en vacker handstil.
Skickar du ett till mej med?
Jag har också känt mej förödmjukad många gånger.
Betraktad som en nolla...
Min man talar inte med mej, han befaller.
Om dagen -och om natten.
Vi har inte skrattat tillsammans sen vi var förlovade.
Han skrattar när han är borta- med andra kvinnor.
Är han otrogen? Du verkade att vara en lycklig hustru.
Trogen!
Mot fosterlandet!
Du vet dom där ställena... där männen betalar.
Han är mer välkänd där än på sitt kontor.
Men så länge det var dom...
Men förra månaden hittade jag ett brev från en viss Laura-
- som är lärarinna.
Att ha ihop det med en som är skolad.
Det är som om min man...
Som att säga åt sin hustru att hon är dum och okunnig.
Visst är det sant. Jag gick knappast i skolan.
Och ett sånt där brev har jag aldrig skrivit till honom.
För jag kan inte skriva.
Den som är dum kan behandlas hur som helst, för respekten saknas.
Jag tycker om dej, Gabriele!
Jag tycker om dej som du är.
Det som du har berättat, det betyder ingenting.
Du är snäll.
Jag tänker på mej själv.
Jag tycker om när du smeker mej.
Det är konstigt... jag ångrar ingenting.
Tvärtom!
Med honom har det aldrig varit så.
Jag visste inte att det kunde vara så.
Och du?
Att vara som jag betyder inte att man inte kan älska en kvinna.
Det är annorlunda...
Det var fint... men det förändrar ingenting.
Att träffa dej, prata med dej, vara med dej-just idag.
Det betydde väldigt mycket för mej.
Jag ska titta på ditt fönster varenda dag.
Som i morse, när jag kom hem.
Jag tittade på dej hela tiden och fick ingenting gjort.
Och nästa lördag, när dom går på mötet...
Det räcker att få träffa dej... lyssna på dej.
God kväll, hur var paraden?
Var det stiligt? Jag hörde allt på radion.
Dom kommer tillbaka, jag måste gå.
God kväll.
Jag hörde allt på radion.
Hade ni trevligt? Hurdan var Hitler?
Åh, han är så stilig!
Jag hörde honom på radion, jag njöt verkligen.
Var defileringen stilig?
En historisk dag!
Såg ni den tjocka generalen?
- Det var Göring. - Var det inte Hess?
Nej, Hess var han med den konstiga blicken.
- Hela tyska generalstaben var där. - Jag har ont i fötterna.
Hej, Fulvio. Blev du trött?
Alla skrek: Duce, Duce, Duce! Och han gillade det säkert-
- men sen gjorde han en gest mot Hitler också-
- och då applåderade dom ännu mer.
Det märkte inte jag.
Ni stod så långt bort, men jag såg allt.
Vilket skådespel du gick miste om!
Ska vi äta soppa med gaffel? Var har du tankarna idag?
En ödesdag, oförglömlig!
Och ni har fått uppleva den!
Om en 20-30 år kan ni säga till era barn:
Den dagen var jag med!
Jag fick bara en bulle.
Vad gjorde du?
Ge mej mortadellan.
Bara kall mat. Ville du inte göra nåt idag?
- Det var ju nationalfest för alla. - Men du var hemma och sov!
- Vi har nog mest kanoner i Europa. - Mer än Amerika, pappa?
Dom är fina på att göra film, men när det gäller vapen är dom efter.
Jag tycker flyget är stiligast.
Jag föredrar flottan.
Synd att inte fartygen kunde defilera.
Tänk dej pansarfartyg på Via dell'Impero!
- Lägg av nu! - Bort med händerna!
I morgon får du en massa nya foton till albumet. Mamma... Mamma!
Du får mycket att klippa ur tidningarna.
- Jag sjöng så jag tappade rösten. - Såg ni den tyska orkestern till häst?
Dom säger att det är Führerns personliga orkester.
Littorio äter med vänster hand!
Men varför kan tyskarna den romerska marschen bättre än vi?
För den är tröttsam.
Vi kan vi också! Såg du alpjägarna?
Men dom tyska uniformarna är elegantare.
Vilken bundsförvant!
Blir det ett krig till, så har dom andra ingen chans!
En sån här dag ska firas.
Om vi får en sjunde, ska han heta Adolfo.
Nej, inte i kväll!
Skynda dej och kom i säng.
Så får vi prata om det.
"Den första måndagen i april 1625, i borgen i Meung"-
- "var det rena virrvarret, som om hugenotterna återkommit."
- Jag är nästan färdig. - Vi har gott om tid.
- När går båten? - Om tre timmar.
"Tänk er en 18-årig Don Quixote, med långt ansikte..."
"Långt ansikte, slug min..."
"Så mycket värre för den unge d'Artagnan..."